<html><head><meta name="color-scheme" content="light dark"></head><body><pre style="word-wrap: break-word; white-space: pre-wrap;">Aj zde leÅ¾Ã­ zem ta pÅ™ed okem mÃ½m slzy ronÃ­cÃ­m,
nÄ›kdy kolÃ©bka, nynÃ­ nÃ¡rodu mÃ©ho rakev.
Stoj noho! posvÃ¡tnÃ¡ mÃ­sta jsou, kamkoli krÃ¡ÄÃ­Å¡,
k obloze, Tatry synu, vznes se vyvÃ½Å¡e pohled,
neb radÄ›ji k velikÃ©mu prichyl tomu tam se dubisku,
jenÅ¾ vzdoruje zhoubnÃ½m aÅ¾ dosavÃ¡de ÄasÅ¯m.
VÅ¡ak Äasu ten horÅ¡Ã­ je ÄlovÄ›k, jenÅ¾ berlu Å¾eleznou
v tÄ›chto krajÃ­ch na tvou, Slavie, Å¡Ã­ji chopil.
HorÅ¡Ã­, neÅ¾li divÃ© vÃ¡lky, hromu, ohnÄ› divÄ›jÅ¡Ã­,
zaslepenec na svÃ© kdyÅ¾ zlobu plÃ©mÄ› kydÃ¡.
Ã“ vÄ›kovÃ© dÃ¡vnÃ­, jako noc vÅ¯kol mne leÅ¾Ã­cÃ­,
Ã³ krajino, vÅ¡elikÃ© slÃ¡vy i hanby obraz!
Od Labe zrÃ¡dnÃ©ho k rovinÃ¡m aÅ¾ Visly nevÄ›rnÃ©,
od Dunaje k hltnÃ½m Baltu celÃ©ho pÄ›nÃ¡m:
KrÃ¡snohlasy zmuÅ¾ilÃ½ch SlavjanÅ¯ kde se nÄ›kdy ozÃ½val,
aj onÄ›mÄ›lÅ¥ uÅ¾, byv k ourazu zÃ¡Å¡ti, jazyk.
A kdo se loupeÅ¾e tÃ©, volajÃ­cÃ­ vzhÅ¯ru, dopustil?
Kdo zhanobil v jednom nÃ¡rodu lidstvo celÃ©?
Zardi se zÃ¡vistnÃ¡ Teutonie, sousedo SlÃ¡vy,
tvÃ© vin tÄ›chto poÄet spÃ¡chaly nÄ›kdy ruky!
Neb krve nikde tolik nevylil Äernidla Å¾e Å¾Ã¡dnÃ½
nepÅ™Ã­tel, co vylil k zÃ¡hubÄ› SlÃ¡vy NÄ›mec.
SÃ¡m svobody kdo hoden, svobodu znÃ¡ vÃ¡Å¾iti kaÅ¾dou,
ten kdo do pout jÃ­mÃ¡ otroky, sÃ¡m je otrok.
NechÅ¥ ruky, nechÅ¥ by jazyk v okovy svÃ© vÃ¡zal otrockÃ©,
jedno to, neb neznÃ¡ Å¡etÅ™iti prÃ¡va jinÃ½ch.
Ten, kdo trÅ¯ny boÅ™il, lidskou krev darmo vylÃ©val,
po svÄ›tÄ› neÅ¡Å¥astnou vÃ¡lky pochodni nosil:
ten porobu sluÅ¡nou, buÄ Goth, buÄ Skytha zaslouÅ¾il,
ne kdo divÃ© chvÃ¡lil pÅ™Ã­kladem ordÄ› pokoj.
</pre></body></html>